ENGLAND DEN MØRKE MIDDELALDER
Romerriget er faldet.
England ligger i ruiner og er opdelt i fejdende stammer.
Mod vest er Irland blomstret op. Urørt af romerne, beskyttet af havet.
Under en magtfuld og nådesløs konge har irerne besejret briterne.
Hvis Irland skal vinde frem, må stammerne aldrig forenes.
Et år yngre end jeg var, da jeg fik min første.
Hvornår må jeg jage hjorte?
- Hjorte? - Sig nu ja.
Sig mig igen, hvad du sagde i sidste uge.
Det må du huske på.
Jeg fik den!
TRISTAN
- Hvorfor stå sammen mod irerne? - Nogen må tage kampen op.
Marke og jeg og alle stammerne. Vi kan ikke holde stand alene.
- Det kunne jeg godt. - Lille kriger. Vi må være forsigtige.
Vend tomhændet hjem, og din kvinde gør helvede hedt for dig.
- Må jeg? - Ja, selvfølgelig.
Anglerne er kommet, min herre.
Det er kelterne, jyderne og sakserne også.
Godt. Når Marke kommer, er vi alle samlet.
- Det er en stor dag. - Ja, lad os håbe det.
Tak.
Vi har fået nys om jeres tilstand og beder for en søn.
Jeg har lavet dette til dig.
Fæller!
Se på os. Englands stammer.
Splittede...
...og svage, ganske som irerne ynder det.
Men hvis vi var ét land... stod samlet...
...ville vi være dobbelt så mange som dem -
- og besejre dem en gang for alle.
Derfor er vi samlet i dag for at underskrive denne håndfæstning.
- Hvem skulle være konge? - Den stærkeste blandt os.
Lord Marke.
Hvis det behager jer at sende al jeres guld til Irland, -
- leve som slaver og lade stå til...
Hvis det behagede os, ville vi ikke have vovet vore liv på at komme hid.
Min hustru er med barn. Mit hjerte siger mig, det bliver en dreng.
Han skal opfostres og blive gammel i et land, hvor vi alle sammen, -
- alle stammerne, pikterne, -
- kelterne, anglerne, jyderne og sakserne lever fredeligt sammen.
Denne ø har ikke været forenet, siden romerne rejste.
- Jeg underskriver håndfæstningen. - Hvorfor skulle vi gøre ligeså?
Måske, Wictred, fordi eders forsøg på at danne et forbund -
- uden at indbyde halvdelen af baronerne slog fejl.
Alarm! Irerne kommer!
- Lad dine mænd beskytte kvinderne. - Der er ikke nok mænd.
Tristan! Løb denne vej! Skynd dig!
Hvordan kunne de vide det?
Tristan!
Lad mig kæmpe!
Far...
DUNLUCE SLO
DEN IRSKE DRONNINGS BEGRAVELSE
Hun er hos guderne nu, Isolde.
- Du vil atter se hende en dag. - Vil jeg?
Morholt vender hjem.
Hvad bringer I af nyt om håndfæstningen?
Godt, Morholt.
Godt.
Din moder elskede dig så højt, Isolde.
Hvorfor døde hun, Bragnae? Hvorfor?
Tungsindet fik tag i hende. Hun blev ramt af en feber.
Nej. Det var hendes hjerte.
D'OR SLO
Irerne har også været her.
Din mand?
Søster, det gør mig ondt.
Henrettelserne varede en hel dag.
- De muntrede sig med det. - De dræbte en generation af mænd.
Hvem er det?
Tristan, søn af Aragon.
Nu er vi hans familie.
Jeg har en søn på din alder.
Melot. Melot?
Melot, det er Tristan.
Hvad skal vi gøre... min herre?
Genopbygge.
Hold ikke igen. Kom så!
Tristan vil ikke kæmpe mod mig. Se, han er ræd.
- Vil han stadig ikke kæmpe? - Han er modig som en løve.
Bare giv ham tid.
Hvorfor tog du din hjelm af? Græder du nu?
Min fader døde også, men du ser ikke mig græde.
Løb du bare. Find en ny faldlem, du kan gemme dig under, din kryster.
NI ÅR SENERE
Tristan! Tristan!
Vi har fundet noget. Følg os, denne vej.
Det vil fryde dig. Jeg har fundet en faldlem.
Hvem fandt faldlemmen?
Godt, Simon, sig os så, hvordan du fandt den.
Se der.
- Hvor fører den hen? - Det vil du snart få at se.
Det er en flot vase. Den tager jeg.
Vi troede ikke, der var noget tilbage af slottets romerske fundament.
Det må være et gravkammer.
Så er vi her. I dybet under tårnet.
- Hvem kender ellers stedet? - Ingen.
Godt.
Barbarerne har genopført slottet i Cornwall. Men bygget det af sten.
Cornwalls næste tribut skal betales i slaver. Unge mænd, deres fremtid.
Hvis Marke gør modstand, må Morholt knuse ham.
- Min konge... - Morholt.
Jeg har ført eders hære til sejr i såvel nære som fjerne egne.
- Jeg har skænket jer rigdom og magt. - I har i sandhed været mig tro.
- Når jeg vender hjem fra Cornwall... - Hvad ville behage jer?
En hustru.
Mørket falder på om en time.
Hvad tror du gemmer sig derude?
Britannia. De gamle romeres land. En verden fuld af ondskab og sorg.
Jeg vil se det.
Ved du, hvad fremtiden bringer?
Jeg ser det liv, der er din skæbne.
Din fader vil tale med dig.
Er jeg bare en slave, I kan sælge, som I lyster?
Har jeg intet at sige i mit eget liv?
Det er din pligt at tjene din konge.
- I er min fader. - Så adlyd mig... datter.
Har eders fader bragt jer besked?
- Og I bifalder det? - Jeg påtager mig det.
Vi har mere til fælles, end I aner.
Hvorledes?
Jeg blander også eliksirer.
Gift. Det stammer fra pindsvinefiskens lever.
En enkelt dråbe... lammer alle sanser.
Så hvis klingen ikke dræber...
Det kan læges med tidsler og bark.
Kender I også modgiften til denne?
Yohimbin.
Gør en hård mand...
...endnu hårdere.
Den eneste kur er fuldkommen løssluppenhed.
Vi ses på vor bryllupsdag.
Jeg drager til Cornwall for at få skik på oprørerne.
Send dem ud.
Der og der.
- Find Tristan. - Lad hende være!
Løb!
Klyng ham op. Skaf et reb.
Enhver dåre, der griber ind, skal lide samme skæbne.
Nej, lad være. Tag mig. Nej.
Hvis vi ser flere angreb, vil vi dræbe vore gæster -
- og udslette det ganske land. Tag hestene.
- Hvornår ville du slå til? - Straks. Bekæmpe dem med alle midler.
Til hest er de dobbelt så mange. Du fører mændene lige lukt i døden.
Så vi skal intet gøre?
Det ville fryde Donnchadh at se mig tabe ansigt. Nej, vi må handle.
Det skal blive det afgørende slag. Men vi kan ikke udkæmpe det alene.
Velan, er de gode mænd fra York kommet for at kæmpe på vor side?
- Og sakserne af Wessex? - Vi vil ikke føres af en pikter.
Slet ikke med en hær af anglere og keltere.
- Hvorfor er I her så? - Tristan bør lade mig føre hans mænd.
- Jeg lader mig ikke føre af nogen. - Undtagen Marke?
Marke reddede mig fra paladset, da jeg var dreng. I løb.
Når jeg tænker på konger, tænker jeg på ham. Når jeg tænker på kujoner...
De er én dagsrejse fra deres både.
Hvem rider ud med Tristan og bekæmper fjenden?
Hvad er din plan, Tristan?
Jeg skal bruge vore to hurtigste løbere...
Der løber de. Efter dem.
Omring dem.
Her.
Morholt... de er tilbage!
De har et hoved.
Det er en fælde!
Dræb slaverne!
Simon...
Vi bringer dig hjem.
Jeg vil ikke dø.
Jeg kan ikke føle mine ben og mine hænder.
Gift.
Den anden båd.
Han skal få en konges bålfærd.
Far vel, Tristan af Aragon. Død over Irland.
Da irerne kom til Cornwall, og min fader overgav sig...
...skånede I et dusin ud af hundrede mænd.
Jeg er endnu mindre storsindet.
Jeres hærfører og tre af hans mænd skal hjembringe denne besked.
Hvad angår resten...
Sejr.
Og Tristan?
Og Simon med.
Elskede jeg ham som en søn? Eller udnyttede jeg ham til egen fordel?
Han vidste det godt. Han vidste det godt.
- Hvor skal vi hen? - Bort.
Hvad plager dig, mit barn? Sig frem.
Din fader vil finde os, og jeg vil miste hovedet.
- Du er i min varetægt. - Jeg er ikke i nogens varetægt.
Jo, du er! Og du bliver Morholts viv.
Skal jeg føre et kærlighedsløst liv som min moder?
- Hvad er det? - Hvor?
Isolde, nej. Lad være.
Lad være, Isolde!
- Det er en mand. - Død?
Han lever! Hjælp mig, Bragnae.
Hjælp mig! Skynd dig!
Tænd bål.
Rub dig!
Hans hjerte vakler.
- Hvad laver du? - Han skal have varme. Nu.
Tag tøjet af. Skynd dig.
Skynd dig.
Kan du lugte det? Kan du lugte giften?
Når han har fået varmen, skal han have tidsel og bark.
Jeg har ikke ligget nøgen hos en mand i 15 år.
Hilsæl.
Du har sovet meget længe.
Du er i Irland. Vidste du det?
Vær kun rolig. Du er i sikkerhed her.
Ingen ved det. Du skal ikke være bange. Sov trygt.
Sov.
- Nej! - Vær kun rolig. Læg stenen.
Jeg glemte at fortælle ham om dig.
Jeg venter udenfor sammen med de andre bæster.
- Du sagde, ingen vidste det. - Undskyld.
Hun er min kammerpige. Hun har aflagt tavshedsløfte.
Vær god at lægge dig ned.
Vær nu sød.
Det er godt, at du begynder at huske. Det vil nok svie.
Husker du noget andet?
Båden, jeg fandt dig i? Hvordan du fik det sår?
For mange spørgsmål.
Værsgo. Hold det tørt.
Her er tøj, brød...
...og du har vand og ild.
Havet er derude, hvis du ønsker at bade.
Du er ikke kendt her på egnen, så forsøg ikke at gå.
- Du må stole på mig. - Hvorfor hjælper du mig?
Jeg vender tilbage.
Det er en farlig leg.
- Han er engelsk, Isolde. - Og vi holder ham fanget.
Du må under ingen omstændigheder fortælle ham dit navn.
Jeg troede, du ønskede at komme væk fra dette sted. Hører du?
- Han skal have mere mad i morgen. - Han er ikke din byrde.
- Du har været væk. - Det bemærkede I? Ja, lidt.
- Hvor? - Vi holdt udkig med klosteret.
- Søger du frelse? - Visse kvinder har det nødigt.
Du finder ej frelse i en ny religion. Din plads er her...
...hos Morholt.
Er der bud fra min fæstemand?
Det trækker ud, -
- men han finder utvivlsomt trøst i, at du længes efter ham.
Hvad hedder du?
Det er nok bedst, vi ikke kerer os om navne.
Hvordan kan jeg takke dig uden at kende dit navn?
Det har du just gjort.
Hvis du absolut vil vide det. Jeg hedder Bragnae.
Jeg er hofdame. Mine forældre er døde.
Min moder er kilden til den godhed, du finder så forvirrende.
Min fader havde ladet dig ligge, hvor du faldt.
Tristan af Aragon.
Nuvel, Tristan af Aragon...
Jeg ville også være nysgerrig, hvis jeg ikke allerede havde set det hele.
I bør værdsætte vort vovestykke og ære os ved at rejse, så snart I er rask.
Hun er glad for mig.
Og dog har hun ret. I vover meget.
Hvad med dine forældre?
- De døde også, da jeg var barn. - Af hvad?
Af en anden form for irsk godhed.
Det gør mig ondt.
I morgen, så.
I morgen.
"Hun. der fødte dig. Undfangede dig dér.
Læg mig som en seglring ved dit hjerte.
Som en seglring om din arm. For kærligheden er stærk som døden."
Tåbeligt.
Jeg tror faktisk på de ord. Tror du ikke, livet har mere at byde på?
- End hvad? - Ud over pligten og døden.
Hvorfor være udrustet med følelser, hvis vi ikke må følge dem?
Hvorfor længes efter noget, som ikke er bestemt for os?
Nej, hør ej på mig. Du er så sikker i din sag.
Din sikkerhed er som en rustning.
- Jeg ville ønske, jeg havde den. - Hvad skulle du med den?
Glæden ved at være kvinde.
Begære det, jeg ikke kan få.
Mit eget liv.
- Tiden er inde til at gå. - Jeg følger dig om et øjeblik.
Du skal hvile dig, -
- i fald din fæstemand skulle ønske at se dig.
Er du lovet væk?
Ja.
Hvordan er han?
Mørk. Høj. Næsten dobbelt så stor, som du er. Ridderligheden selv.
Jeg troede, -
- da du talte om at begære det, du ikke kan få...
Jeg vidste ikke, hvad jeg talte om.
Udenfor, bag ved skrænten, er der en båd.
Sådan skal du tage af sted herfra.
Du må snart tage af sted.
Hvordan føles det?
Det ved jeg ikke.
Det er lord Bodkin!
De har fundet din båd. Kongen gennemsøger selv kysten.
Han finder dig. Tidevandet vender. Du må tage af sted.
Følg med mig. Følg med mig!
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor ikke? Tag med.
Vi ved begge, at det ikke er muligt. Vi har vidst det fra første færd.
Det betyder ikke, at det ikke er ægte. Det er blot ikke muligt.
Jeg vil vide, at du er i live og tænker på mig.
At livet har mere at byde på.
Det kan jeg ikke, hvis de slår dig ihjel.
Rejs.
En kornisk kriger er muligvis gået i land.
Vær på vagt. Vi søger ham i dette øjeblik.
Forhåbentlig finder vi kun hans rådnende lig, -
- for din fæstemand er faldet for hans sværd.
Morholt er død. Faldet i kamp.
Bragnae, tag dig af hende.
- Hun er lammet. - Ligesom jeg er af hendes sorg.
Vi må straks angribe briterne.
- Knuse dem med en mægtig styrke. - Mægtig styrke?
Den styrke, der blev udslettet af Markes stamme? Er det den, I mener?
Vi angriber ikke, før styrken atter er fuldtallig, men til den dag kommer...
...vil vi skabe splid mellem dem.
Hvorledes?
Vi udlover en præmie.
Jeg hører om en turnering.
Donnchadh tilbyder sin datter og landet Lionath som medgift -
- til den vindende engelske stamme.
- Han sætter os op mod hinanden. - Det kan de andre vel gennemskue.
Som baron af Wessex er det min pligt at kæmpe i turneringen for mit folk.
- For jer selv, mener I. - Men I svor jo Tristan jeres støtte.
Tristan er død. Mit folk har lidt nok.
Lionaths rigdom vil virke mere tillokkende end noget forbund.
- Jeg er fast besluttet. - Det er vi også.
Så lad det ske.
Du er træt. Lad mig samle vore fæller. Jeg fører dem mod Donn...
Du er mit blod...
...og du har en ædel karakter, men...
- Tristan er tilbage! - Han er i live!
Lord Marke, lord Marke! Det er Tristan!
Det er ikke sandt.
Jeg så dig død.
Jeg er udfriet.
Hvordan? Hvordan?
Fortæl os mere, Tristan.
- Der må være en historie. - En skål!
- For Tristan. Genopstået fra de døde. - Ja, genopstået fra de døde.
Irlands konge udlover sin datter i en turnering og indbyder alle stammer.
Halvdelen af baronerne sender riddere, der skal kæmpe i Donnchadhs...
Gud ved, hvad der er hændt ham.
"Mit ansigt i dine øjne. Dine i mine viser sig. -
- og sande hjerter hviler i vore ansigter.
Det. Som dør. Var ikke ligeligt fordelt.
Hvis vore to hjerter er et. -
- eller du og jeg elsker på samme vis. -
- kan ingen kølnes. Ingen kan dø. "
- Hvad? - Kun sådan holdes forbundet i live.
- Ved at kæmpe mod vore fæller? - De drager alle ud til turneringen.
Kundgør, at du vil dele medgiften med de trofaste baroner -
- og støtte sejrherren. Så må de andre følge dig, når du vinder.
Hvis vi taber, kan Wictred blive vor konge.
Jeg får brug for en uovervindelig ridder.
- Mig. - Du er endnu ikke rask.
Lad denne færd være min mikstur. Jeg vil være rede.
Det ved du, jeg vil.
Hvad skyldes dette glødende ønske?
Lad mig drage ud og vinde dig en hustru.
Hun kan skabe fred uden at udgyde en eneste dråbe blod.
Måske kan hun læge det sår, som stadig giver dig smerte.
Våbenhvile. I kan trygt rejse ind i landet.
- Næste. - Lothred af Wenforth.
Cornwall derovre.
- Hvordan ser jeg ud? - Hvordan I ser ud?
Hvor er prinsessen? Hvad er hendes navn? Isolde? Jeg vil se hende.
Så er du næsten beredt.
Men ikke helt.
Hvis jeg er en gave, skal jeg pakkes ind.
- Navn? - Leborn af Brach.
Se bare, hvor bierne summer om honningen.
- Navn? - Tristan af Aragon.
- Han er altså i live. - Indtil videre.
Navn?
- Navn? - Wictred af Glastonbury.
Jeg lader ikke nogen ridder kæmpe i mit sted. Indfør det.
Hvorfor Wictred?
Baronerne ville aldrig stå samlet bag ham.
Mon hun har kopper?
Siden tidernes morgen er ridderen draget ud til turneringer.
Her forfiner han sine færdigheder, afgør sin strid -
- og beviser, at han er værdig for Gud.
Kun et sandt hjerte kan sejre i kamp.
Krigere, fang an!
Nu har han ham.
- Få det til at se ægte ud! - Hvad?
Jeg overgiver mig!
Det var vel ægte nok.
Vand? I kæmpede bravt.
- Her. - Det er imod reglerne.
Jeg tillader det.
Hanwald overgiver sig til Tristan af Aragon.
Alfred af Wessex skal kæmpe mod Hengist.
- Du møder jo ingen modstand. - Ikke just en retfærdig lodtrækning.
Angrib i rette tid. Træt ham først.
Tristan af Aragon skal kæmpe mod Sigburt.
Noah overgiver sig til lord Wictred.
Sigburt overgiver sig til Tristan af Aragon.
Hengis overgiver sig til Alfred af Wessex.
Lord Wictred af Glastonbury skal kæmpe mod Cahal.
Cahal overgiver sig til lord Wictred.
Hanwald overgiver sig til Tristan af Aragon.
Lord Wictred af Glastonbury skal kæmpe mod Cahal.
Stridskolben.
Tristan af Aragon fra Cornwall skal kæmpe mod Hanwald.
Hanwald overgiver sig til lord Wictred.
Hanwald overgiver sig til Tristan af Aragon.
Godt, Tristan. Den er din. Du har én kamp til. Træk vejret dybt.
Wictred... I orden af Glastonbury...
...og Tristan... ridderen for Marke af Cornwall.
Krigere, fang an!
Tristan! Tristan! Tristan!
Overgiv dig.
Jeg overgiver mig!
Du gjorde det!
En imponerende sejr.
Og dog, Morholts besejrer kunne vel forventes at triumfere her.
På vegne af Cornwall tilbyder jeg eders datter vor trone.
Englands trone. Samlet bag én konge.
Det er vel retsindigt, at den, der tog en fæstemand, også stiller én.
Jeg er din.
Nej.
Tristan af Aragon har vundet dig på vegne af lord Marke af Cornwall.
Vi går.
Kom, Isolde.
Vi gjorde det.
Lad dem føre hende over havet.
Efter brylluppet afsværger jeg Isolde.
Forbundet vil smuldre.
Prinsessen vil tale med dig.
Du vovede dit liv for at skænke mig til en anden mand.
Du sagde, du hed Bragnae. Hvorfor gjorde du det?
Min gud, hvad har jeg gjort? Så du vil forhindre det? Sig noget.
Det kan jeg ikke. Jeg vandt dig i min konges navn.
- Men du rørte mig, og jeg rørte dig. - Det betyder intet.
Det betyder alt. Rejs med mig.
- Dit ægteskab ender 100 års blodbad. - Mit ægteskab med en anden mand.
Vi må leve med det. Det er vi nødt til.
Du må ikke gøre det mod mig.
Tristan, vi er kommet i land.
Og hvis hun er en gammel hejre? Eller ikke vil vide af mig?
Det vil hun. Det er dig, der er præmien.
Min herre...
Isolde...
...velkommen.
Det glæder mig umådeligt.
Hvis vi var i en verden uden pligter, ville du så leve sammen med mig?
En sådan verden findes ikke.
Jeg lader, som om det er dig.
Du skælver.
Du er langt væk hjemmefra, -
- og jeg er stadig fremmed for dig. Det forstår jeg.
Men du må ikke frygte mig.
Jeg ønsker kun... at gøre dig lykkelig.
Som hustru...
...som kvinde...
...og så kommer der forhåbentlig en dag, hvor det, at jeg ikke er hel...
...ikke længere vil støde dig.
Det er kønt. Har du selv lavet det?
Det var en gave.
Må jeg være her lidt?
Naturligvis.
En smule sur. Smag den.
Jeg har aldrig set ham sådan før.
Måske skal han tale med en på sin egen alder.
Måske
Marke og Edyth siger, du er fjern. De er bekymrede for dig.
- Det er jeg også. - Ja, det kan jeg se.
Du holder ham i hånden, kærtegner hans nakke, når han skænker vin i dit glas.
Han er min mand. Jeg husker, hvis rige jeg er i.
Jeg troede, det ville være svært for dig at opfylde dine pligter.
Hilsæl, min frue.
Kan du ikke unde mig en eneste stund uden sorg?
Jeg lever med det, Tristan. Som du sagde, vi måtte.
Jeg lever i tortur ved tanken om de øjeblikke.
For hvert blik han sender dig, bliver jeg mere og mere syg.
Det brænder i mig, jeg føler skyld, og jeg kan ikke undslippe det.
Gør det dig lykkelig at vide det?
Den romerske bro.
Jeg kan nå derhen uden at blive set.
Og jeg vil gå derhen når som helst for at være hos dig.
Velkommen, baroner af Anglia, Rothgar og Errick.
Af Wessex... Kaye og Wictred.
Hans datter bliver jeres dronning. Kommer Donnchadh til kroningen?
Ja. Ved næste fuldmåne vil alle være til stede.
Meget kan ske på en måned.
Med det for øje -
- og i betragtning af vort nye lands ustabile forfatning...
...vil jeg udnævne en tronfølger.
Min søster har opfostret en mand, der kan lede jer.
Han er en lidenskabelig mand, -
- barsk i kamp, men han har lært at tøjle sit hjerte med sin forstand.
Jeg forestiller jer for Tristan af Aragon.
For første gang siden romernes indtog...
...står dette land samlet!
Jeg kan ikke være din tronfølger. Melot er dit eget blod.
Og jeg vil rejse mod nord.
Du sover ej længere på slottet, og nu vil du ikke være min tronfølger.
Finder du ingen trøst i dit hjem? Disse mure, du var med til at rejse?
- Disse mure er et fængsel for mig. - Hvorfor?
Alt det, jeg ønskede, virker meningsløst.
Lige siden du var dreng, har du ofret alt for mig.
Alt for én drøm. Nu hvor drømmen er gået i opfyldelse, -
- er det kun naturligt, at du føler et vist tab.
Det er ligegyldigt, om du har lyst til at være tronfølger. Du er det.
Jeg vil kun være konge, hvis du er min tronfølger.
Gid jeg kunne udtrykke mig blidere.
- Så er jeg din tronfølger. - Måske skulle du tage dig en kone.
- Du kan ikke leve alene i al evighed. - Jo.
Jeg forsøger at forklare Tristan, hvor vigtig kærligheden er.
- Han lader til at ville leve uden. - Hvorfor?
Der er andet at leve for.
Pligten. Æren.
Det er ikke livet, Tristan. Det er livets skal.
Det er tomme skaller, hvis de til sidst blot indeholder -
- dag efter dag uden kærlighed.
Kærligheden er Guds værk.
Hvis du ikke agter på den, vil du lide mere, end du aner.
Så vil jeg ikke længere leve uden den.
Godt. Det glæder mig.
- Kom. Vi må af sted med hast. - Med hast?
Krigerne rider ud ved fuldmåne. Det er et gammelt ritual.
Jeg vil savne dig i nat.
- Hvor mange elskede du før mig? - Ingen.
Og efter mig?
Ingen.
Lord Marke! Er du uskadt?
Kun min stolthed er såret.
Tristan, jeg må tale med dig.
Kroningen har endnu ikke fundet sted, og Marke og Wictred strides allerede.
Nu bryder han traditionen ved at udnævne dig til tronfølger.
Jeg har sagt, at du ville være bedre.
Fred kan være lige så forræderisk som krig, og jeg frygter... Hør efter!
Nu mere end nogensinde må vi samle os om Cornwall.
Jeg er ked af, at han ikke valgte dig. Det er jeg.
Må jeg tale med dig?
Onkel, du lader ikke til at forstå betydningen af det, du har gjort.
Klynker du nu igen?!
Hvad tror du, der hændte dem?
De levede bare deres liv.
Jeg forestiller mig alt muligt på dette sted.
Jeg fylder det.
Bøger... en harpe der...
...et barn.
Hans eller mit?
Det ville jeg vel ikke vide?
Han er en god mand, Tristan. Jeg kan ikke hade ham.
I går på markedet så jeg et par gå hånd i hånd.
Og det slog mig, at vi aldrig kan gøre det.
Eller noget som helst andet.
Ingen skovture eller ubevogtede smil.
Ingen ringe.
Blot stjålne øjeblikke, der hastigt farer forbi.
- Det er smukt. - I mine øjne ser de alle ens ud.
- Prøv dette. - Hvor har du gemt dig?
Beærer du os med dit selskab i aften?
Det var på høje tid.
Hvor er Isolde?
Jeg ved det ikke med sikkerhed. Hun gik en tur i parken...
Jeg blev træt og gik ind. Det er min fejl.
Vil I tages i det, I to?
Han søger dig i dette øjeblik.
Ikke gennem slottet, så ser han dig. Jeg sagde jo, at det ville ske.
Der er en glemt faldlem her.
Tunnellen fører op til tårnets underste kammer.
- Jeg hader det. - Skynd dig.
Gå.
Det trætter mig.
- Jeg er træt af at lyve for dig. - Så lad være.
Et af tyendets børn var ganske sygt... men har det bedre nu.
Jeg har ikke spurgt dig, hvor du var.
Dit hjerte hamrer.
- Gør det? - Ja.
Er der noget, jeg kan gøre, som vil gøre dig lykkeligere?
Jeg vil gøre dig lykkelig.
Jeg har det godt.
Hun er forelsket i Tristan. De er intime.
Hvis jeg afslører dem, knuser jeg Markes hjerte -
- og hans samling på baronerne.
Hvorledes?
Med Markes ridder i lænker...
...indtager jeg D'Or slot. Jeres hære kan gå i land uden modstand.
Ingen vil forsvare vandene inde i landet.
Og eders pris?
Jeg vil have Markes trone.
Når hans herredømme styrter i grus. Rejser vi riget af ruinerne.
Tristan... Må jeg tale med dig?
Er det muligt...
...tror du, at en mand blændet af kærlighed...
Kan en mand undgå at se det bedrag, der udspiller sig foran ham?
Jeg fandt dette skjult i Isoldes gemmer.
Tror du, hun har en elsker?
Har hun sagt noget til dig?
Nej.
Måske kunne du følge efter hende. Jeg kan ikke spørge nogen anden.
Jeg ved, at du mener, jeg opfører mig som et barn, men...
...i reglen kan jeg læse ansigter.
Med hende føler jeg... at jeg mister mit nøgterne syn.
Det er så skrøbeligt. Et enkelt blik på hende, og jeg...
- Du elsker hende virkelig. - Ja, det gør jeg.
Forfærdeligt højt. Jeg vidste ikke, hvor hul jeg var.
Hun... støtter mig, hun begejstrer mig.
Og når jeg ser denne krans, er det en tornekrans.
Den betyder intet. Hun er dig tro.
Det er jeg vis på.
Hvis du mener det...
Jeg ser ni.
Hvis de lægger til, da hejs det sorte flag.
Bringer I et følge?
Jeg kan ikke sejle standsmæssigt alene, lord Marke.
Men gør jer ingen bekymringer. De går ikke i land.
Datter... jeg har savnet dig.
Min nevø Melot, statholder.
Og Tristan, min bedste generals banemand.
Vinderen af Isolde. Forsvarer af forbundet. I er en begunstiget mand.
Jeg ængstede mig uden grund.
Må jeg danse med dronningen? Eller skal Tristan have den næste dans?
- Du har aldrig danset med Isolde. - En anden sang til Tristan.
Langsom.
Hvorfor brændte du den?
- Det ved du. - Mød mig der nu, eller jeg dør.
I har stadig noget at lære af mig. Især når I træder ud i dansen.
- Anklag ham nu. - Vi lader os ikke nøje med anklager.
Er der noget galt?
Jeg er blot en smule træt.
- Jeg vil lægge mig en stund. - Naturligvis.
Venner, hør mig. Vi glemmer fuldmånen. Er tiden ikke inde til at ride ud?
- Lad denne nat være undtagelsen. - Kroningen må dog følge traditionen.
Vi kan ikke allerede lade hånt om den.
Vi ærer traditionen...
...den halve nat. Rid ud!
Hvor er Tristan?
- Jeg savner Irland. - Isolde, vi må bringe det til ende.
- Skal jeg afstå fra at trække vejret? - Det må høre op.
Herovre. Denne vej.
Du må ikke forlade mig. Du må ikke.
Isolde? Tristan, hvad...
Nej.
Jeg ser, hvorledes det er i Cornwall.
Mine penge er gode nok. Mit forbund er godt nok.
Men min datter byder I alle jeres løjtnanter, som var hun en skøge!
Jeg ser ingen af min slægt her. Der er ingen fred med denne konge!
Jeg sværger ikke min troskab til skammen.
Jeg vil ikke kæmpe for dette.
Pågrib dem.
Betragt din helt, onkel.
Nu vil jeg finde mine egne helte.
De er gået i land.
Bevis dit værd.
Hvis en mand ikke kan regere over sin egen hustru, -
- hvor kan han så regere over et helt kongerige?
- Vi må bejle til fred. - Det er, som om alt går i opløsning.
I har ret. Tiden er knap.
Lykkeligvis strides Donnchadh ikke med nogen her.
Han har bedt mig bringe jer en besked.
Hvad er det?
Udligning for de mænd, I vil miste i morgen, når I angriber D'or slot.
Vort folk savner en stærk konge.
- Hvem kunne det være, Wictred? - Melot.
Den mest kyndige af os er længe blevet nægtet sin retmæssige trone.
Jeg sværger ham min troskab og tilbyder mig som hans tronfølger.
Planen behager mig.
Jeg skylder dig en undskyldning. Jeg har været så selvisk -
- og arrogant at tro, at jeg kanhænde havde ydet nok -
- disse ni år til at gøre mig fortjent til -
- om ikke din kærlighed, så dog din respekt.
Et hjem...
...et rige, ja, livet selv.
Hvorfor var det ikke nok?
Sig mig det.
Sig det!
Du ved ikke, hvad du har gjort!
Alt er forspildt. Alt!
Ene og alene fordi du ikke havde nok!
"Hun er dig tro. Det er jeg vis på."
Din blodsuger. Hvad kunne jeg ikke have været, -
- om jeg ikke havde rakt hånden ud for at redde dig? Jeg forbander den dag.
Hvad? Fornærmer du mig med dit forsvar?
Så vil jeg udtænke din straf.
Donnchadh marcherer ud mod os i talende stund.
Hun er ung... og det var forkert af dem...
...men konge eller ej, jeg lader jer ikke gøre hende fortræd.
Hvor længe?
Siden du troede, han var død.
Jeg fandt ham såret på en strand i Irland.
Jeg skjulte ham fra min fader...
...og fortalte ham, at mit navn var Bragnae.
Så da han drog ud til turneringen i Dunluce -
- for at vinde Donnchadhs datter, vidste han ikke, at det var mig.
I al den tid har mit hjerte været hans.
Det gør mig ondt.
Han stod imod langt stærkere end du aner, fordi han elsker dig.
Jeg lokker ham ud. Se til, at Donnchadh ved det.
Som det former sig, må jeg tilstå, at jeg mistroede dem begge.
Ved du, hvad jeg aldrig kom under vejr med?
Hvordan de formåede det. Hvordan hun slap uset ind og ud af slottet.
- Tunnellen. - Hvad?
- Den romerske tunnel. - Vis mig den.
- Hvad er dette? - Kongens vilje.
Lev vel.
Af sted, I to.
Jeg fortalte ham... om Irland.
Han har givet os fri.
Hvorfor føles det så forkert at elske dig?
Sæt dig i båden.
Tristan, hvis vi gør dette...
I al evighed vil de sige, det var vor kærlighed, der bragte riget til fald.
Husk os.
Nej, Tristan!
Hold inde, Isolde!
Hvorfor? Tristan!
Af sted.
Kom.
Hejs vindebroen.
Vent på os.
Kom.
Få dem ned.
Ti mand her, resten ved brystværnet.
Lad dem blive. Resten ved døren.
Af sted!
Dæk dyrene og brændslet -
- og anbring bueskytter på fæstningsvolden.
Alle bueskytterne har svigtet os. Den halve husstand ligeså.
Og dog bliver I?
Hvis det forbavser jer... er vi allerede sårede.
Kom. Skynd jer.
Kom. Op til fæstningsvolden.
Sæt ild til det.
Deres vilje er fast som mælk. Belejringen vil give os magten.
Hvor er Wictred med nøglen?
- Den fører til det nederste kammer. - Den er som sendt fra himlen.
Brand!
Skjoldene op! Skjoldene op! Hold jer tæt sammen.
Hav olien klar!
- Hvad vil du sige til ham? - At han har fejlet utilgiveligt...
Hvad var det?
- Nu. - Alarm!
Sigt efter forreste linje.
De tøver.
Skynd jer, skynd jer.
Bær kornet i forrådet.
De er her!
Irerne er kommet ind!
Følg mig. Tag trappen.
Bevogt døren, ingen må slippe ind.
Bryd kæden! Dan en mur her.
Dig.
- Hvad er der sket? - Min belønning for dårskab.
Et dusin irere betjente sig af din tunnel.
Jeg kom for at hjælpe Marke.
- Alle lyver. - Jeg førte dem ikke hertil.
Nej. Det gjorde jeg.
Hvorfor?
Jeg troede, nogen troede på mig.
Dette skal hindres.
Tristan... jeg er ormeføde.
Du må sværge på, at du taler sandt.
Jeg sværger, som var vi brødre.
Du skal bygge min båd.
Bevogt trappen.
De er her!
Hold dem tilbage.
Bevogt trappen.
- Han lader broen gå ned. - Den forræder!
Bring mig et skjold!
Bring mig et skjold. Vi bliver besejret!
- Det er Tristan! - Skyd ham!
Dræb ham.
- Tristan? - Er han med dem?
Nej. Han er med os.
Hvordan kom du ind på slottet?
En gammel hemmelighed.
- Hemmeligheder... - Det er i fortiden.
- I fortiden. - De har brudt palisaden.
Så må vi være dristige.
Gør plads!
Gør plads! Luk en mand igennem!
En garde!
Se... forræderens hoved!
Vil I altid være små mænd, der ikke kan se, hvad der var...
...og hvad der igen kan komme?
Det er enten eller!
Dræb os...
...eller dræb ham!
Føj dem.
Føj dem!
Bær mig bort. Bær mig ned til floden.
Kom.
Kom med hende.
Marke, du må komme. Du savnes i kampen. Vi taber alt.
Jeg må komme som kaldet.
Jeg er kongen.
Vi har drevet dem tilbage, men kun til sydvejen.
Far vel, min ven.
Vid, at jeg elsker dig, Tristan.
Hvor du end går, hvad du end ser, -
- vil jeg altid være hos dig.
Du havde ret.
Jeg ved ikke, om livet er større end døden, -
- men kærligheden var større end både livet og døden.
"Mit ansigt i dine øjne. Dine i mine viser sig. -
- og sande hjerter hviler i vore ansigter.
Hvor finder vi to bedre halvkugler -
- uden den bidende nord uden den skrånende vest?
Det, som dør, var ikke ligeligt blandet.
Hvis vore to hjerter er et, eller du og jeg elsker på samme vis, -
- kan ingen kølnes, ingen kan dø."
Deres kærlighed bragte ikke riget til fald.
Marke besejrede irerne, genrejste D'or slot -
- og regerede i fredstid til sine dages ende.
Isolde stedte Tristan til hvile under den romerske ruin, -
- og plantede to pile på hans grav. De var evigt omslyngne...
...og forsvandt sidenhen.